El+franquisme+(1939-1975)

__** Introducció històrica **__ Els primers anys del franquisme van estar marcats pel desenvolupament de la segona guerra mundial que va esclatar al 1939. Aquests anys la repressió va ser molt dura. Desenes de milers de persones van ser condemnats a treballs forçats o a pena de mort. Franco va fer reformes en el sistema de govern, implantant una dictadura que no acaptava a la gent que s’oposés al règim dictatorial implantat. La dictadura va acabar amb la mort del general Franco al 1975. __** Feina **__ Al finalitzar la guerra i davant la impossibilitat de posar en marxa l’economia, i com a conseqüència es va dur a terme la creació de més llocs de treball. S’havia produït una altre “batalla”, la d’aconseguir reduir l’atur, a base d’apartar a la dona que durant la guerra havia substituït als homes on fos necessari. Amb el Règim, la dona va passar a assumir el paper de mare i esposa. Cal tenir en compte que el treball de la dona, generalment, era determinat per la societat i les formes socials. S’apartava a la dona del treball fora de casa; es va aprovar una llei en la que el nou estat trataria de que //la dona dediqués la seva atenció a l’habitatge// separant-la dels llocs de treball. El 1937 es va crear el Servei Social de la Dona per aconseguir mà d'obra femenina gratuïta, i era obligatòria per a dones d'edats compreses entre els 17 i els 35 anys, això sí, que fossin solteres, i treballarien en hospitals, menjadors...Les dones de classe mitjana i alta treballaven a l'Acció Catòlica, assistint als desfavorits de la classe obrera, i visitant els vençuts en la guerra. // Es va desprestigiar socialment el treball de mestressa de casa //, que era part de la vida laboral de milions de dones durant el franquisme. A la societat franquista es considerava el treball de mestressa de casa com improductiu, ja que no proporcionava productes ni béns econòmics; era una societat on només es valorava a la gent pel que guanyava. Alguns sectors van començar a admetre dones a les seves fàbriques, comerços i tallers de forma transitòria, mentre no contreguin matrimoni. Es considerava el treball assalariat femení com una activitat masculina, justificable només en cas de viduïtat o solteria. Les dones d'aquella època van haver de lluitar i resistir més d'una humiliació per les diferències que se'ls atribuïen per aconseguir espai al món laboral. L'objectiu era allunyar les dones, especialment si estaven casades, del mercat laboral. En aquells temps era per a l'home una humiliació com a cap de família que la dona treballés. Una mica així com no ser prou home per mantenir una família. Es considerava que el treball suposava un perill per a la institució familiar i per a l'estructura jeràrquica que "naturalment" Déu ha assignat a cada membre de la família. Els riscs d'una activitat laboral en el sector industrial, representava una menor maternitat i cures pitjors, una població nombrosa era font de poder per a un estat. Al seu paper de filla, a la dona li corresponia la cura dels pares quan emmalaltissin o arribessin a la vellesa, i aquesta obligació s'ampliava els pares del marit quan aquest no tenia germanes. La situació laboral de la dona va millorar el 1959 amb el Pla d'Estabilització. En 1961 amb la Llei sobre Drets Polítics, professionals i Laborals de la Dona, que acabava amb la discriminació salarial i d'accés al treball, encara que continuava en vigor la necessitat de l'autorització del marit. __** Educació **__ És en el nivell de l’ensenyament superior o universitat on es percep amb major claredat la ideologia sexista. Si ja es considerava el batxillerat com escassament dedicat per a la ment femenina, menys pròpia seria la formació universitària. Les dones tenien l’accés prohibit a les carreres de dret i diplomàcia, a més de la seva exclusió de la vida militar i eclesiàstica. Quedaven excloses dels tres òrgans de poder social, Judicial, exèrcit i església. La política educativa referent a la dona i la seva integració es feia de forma diferent de la de l'home, al que se li adjudica la tasca productiva, i a la dona, bàsicament, la reproductiva. Espanya, en aquells temps, era un país rural i poc industrialitzat, amb un alt percentatge d'analfabetització. El 1960, gairebé un 35% de la població viu en zones rurals. En el col·lectiu femení el percentatge era del 28%. Se li concedia menor importància a la formació de la filla que a la del fill i tot perquè es pensava que la seva destinació era casar-se. A les nenes, se'ls permetia accedir a l'educació, però sota paràmetres i models diferents. No a la coeducació, sí a la diferència d'aprenentatge entre sexes. Es deia, en general, el nen a estudiar i la nena a cosir. Era exclusiu de les dones el domini de les tres ciències: culinàries, confecció i costura i economia domèstica. Això va ser una de les majors causes d'analfabetisme, per la dificultat de rebre una educació igualitària, a més d'una menor escolarització. Van ser molts els obstacles dirigits a impedir l'accés de la dona al món de la cultura en igualtat de condicions. En aquella època, la majoria en mancava, ja que no era necessari per ser una bona esposa. No es pensava, que si la mare té cert nivell cultural pot ajudar els seus fills i completar la seva formació durant més temps. Això és una cosa molt positiva per als dos. Se li va impedir exercitar-se en gairebé tot el que podia ser útil per sobreviure o adquirir estatus fora del domicili familiar. La majoria de col·legis eren religiosos. Als anys 50, a l’ensenyament primari continuava la //separació dels sexes// y les assignatures destinades a la llar i l’economia domèstica, totes dues reservades a les dones. S’obligava a cantar l’himne franquista (cara al sol). __** Cultura **__ És va imposar la religió catòlica. Es donava molta importància a la religió i era obligatori assistir a missa. La família era una jerarquia en la qual //la dona estava supeditada a l’home// i els fills als pares. La dona era la que es portava la pitjor part, ja que la seva tasca era la de satisfer al seu marit, havia d'estar maca per a ell, complaure'l en tot. La revista de la Secció Femenina, ensenyava a les dones a comportar-se, sempre supeditades a l'home, sense drets, sense opinions, sol submissió. Sens dubte que l'adulteri estava castigat pel Codi Penal. En l’àmbit de la moda, els estils de vestir eren més relaxats, menys rígids i físicament menys constructius; habitualment es portaven prendes informals. Les persones amb possibles s’acostumbraven a anar al teatre o al cinema, prèviament passat per la censura que hi havia en aquell moment.

__** Política **__ Durant el franquisme la dona va deixar la política per dedicar-se a la llar. Moltes dones van morir per ser republicanes, unes per exercir la militància o la pràctica política i altres per ser parents d'homes d'esquerres. I moltes van ser condemnades al ser delatades per coneguts o fins i tot parents temorosos de les represàlies per conèixer-les. Les dones republicanes van ser anomenades les noves Eva, que paririen fills enemics d'Espanya, i per això els rapaven el cap i els donaven oli de resí, per passejar-les després pels carrers a fi d'humiliar-les. La política anava lligada a la religió, qui no era catòlic anava a la presó, ja que era considerat no afí al règim.

__** Moviment feminista **__ Després de l’establiment del règim del general Franco, els ideals més reaccionaris, que definien a la dona en relació amb la seva essència y destí natural, van ser concretats des del principi. La legislació espanyola va comparar a la dona casada com menors d’edat. La normativa laboral, contenia la condició de que les dones abandonessin el treball al casar-se. El ideal femení era el del sacrifici, de la obediència i el de la subordinació. Era natural que el feminisme es convertís en alguna cosa antifemenina i antinatural. Les reclamacions de la igualtat entre l’home i la dona era una equivocació, ja que per els falangistes ja s’havia marcat des del principi la distinció entre els rols sexuals. Poc a poc els signes de canvi es van anar fent més visibles. Es van començar a publicar llibres sobre la qüestió de la dona on es va analitzar amb duresa la problemàtica femenina a la societat espanyola, i les grans teories del feminisme internacional van ser traduïdes a finals dels 70. Per una altre part, van sorgir diverses associacions legals de dones i també //organitzacions clandestines// vinculades a partits politics de l’oposició.